JOULU CASTLEBURYN LINNASSA.
Suomentanut: SubMantis
Olipa kerran maassa nimeltään Buffalo.
Siellä asui pieni tyttö nimeltään Jules Daly.
Joka unelmoi matkustamisesta kaukaisiin paikkoihin, -
jossa ihmiset laulavat huvikseen ja tanssivat muuten vain.
Missä talot täyttyivät höyryuruista ja soittorasioista.
Mekaanisista nukeista, sekä käkikelloista.
Valitettavasti, ei kaikilla tarinoilla voi olla onnellista loppua.
Jules kasvoi aikuiseksi ja hänellä on yhä unelmansa.
Valitettavasti hän on yhä Buffalossa.
Päivää, Buffalon antiikkia ja tavaraa.
Kyllä, ostamme ja myymme antiikkia, sekä kellon korjauksia.
Toki, tuo tänne.
Minä hoidan. Hei.
- Voinko auttaa? - Kyllä, etsin lahjaa tyttärelleni. - Selvä.
- Mistä hän on kiinnostunut? - No, hän on... - Verenimijä!
- Maddie, sotketko sinä? - En, -
- teen vain välipalaa. - Selvä, selvä.
Kummallista... Milo!
Kasawanskin ninja teurastus.
- Mahtavaa. - Terve Milo. Mitä kuuluu? - Zoey!
- Mitä teet täällä? - Olen naapurisi. Tämä on minunkin videoliike.
Lakkaa seuraamasta minua.
- Tiedät tuon pelin olevan 17 ikärajalla. - Kerro, jotain mistä en tietäisi.
- Psyko-Bob ei ikinä anna sinun ostaa sitä. - Meidän on sitten lainattava se.
- Löysittekö te kaksi etsimänne? - Joo.
- Minä lähden. - Minäkin.
- Hei, pysähtykää. - Tule, mennään.
- Varo! - Hän tulee.
- Pysäyttäkää tuo lapsi. - Hajaannutaan.
Milo.
- Se on täydellinen. Kuinka teit, niin nopeasti? - Minulla on 7-vuotias.
- Sekä teini-ikäinen poika. - Lapsipuolia?
Ei, olen heidän tätinsä ja laillinen huoltaja.
Olemme kolmestaan, mutta minulla on loistava lastenvahti, joka pitää asiat järjestyksessä.
Rouva Caley?
- Ole hyvä, ja hyvää joulua. - Hyvää joulua.
Hei, sain myytyä rajoitetun erän soittorasian. Nyt, jos löytäisin asiakkaan pirun kellolleni.
Jules, meidän täytyy puhua.
Tiedät varmaan liiketoiminnan hiipuneen.
- No, pystyn parempaan. - Olet ollut loistava.
Voin vain kuvitella, kuinka vaikea tämä vuosi on ollut sinulle.
Siskosi ja lankosi menetys viime jouluna.
- Selviän kyllä. - Ei ole helppoa tapaa sanoa tätä.
Valitettavasti minulla ei ole varaa pitää sinua.
Itse asiassa, jos liiketoiminta ei käänny ympäri pian, minun on ehkä suljettava liike.
- Arthur, pyydän... - Olen pahoillani Jules. Todella olen.
Olet paras myynti tyttö, joka minulla on koskaan ollut.
Laitan tunnusteluja, ja katson olisiko mitään muita töitä avoimena.
Joo, kiitos.
Milo, avaa. Meillä on hätätilanne.
Lähdit kotoa. Minä kerron.
Sanakin, ja Dolly Dinckle menettää päänsä. Ymmärsitkö? Hyvä.
Milo. Jätit roskakorit ajoväylän eteen taas.
- En kestä tätä enää. - Hän on murhaaja. - Itsepähän kerjäsit.
- Okei, mitä tapahtui? - Jules täti, Milo tappoi Dolly Dincklen.
- Ja hän hiippaili taas ulos. - Livahditko ulos?
- Odota kunnes näet pyykkihuoneen. - Rouva Caley, olen hyvin pahoillani.
Milo. Liimasitko hänen kukkaronsa?
- Se siitä. Minä lopetan. - Ei, rouva Caley, ette voi lopettaa, tarvitsen teitä.
Mitä tarvitsette, on iskujoukot.
- Odota... - Vielä yksi asia.
Laskunne ponnahti. Jälleen.
Voimakasta väkivaltaa, karkeaa huumoria. Verta, raakuutta. Kaksimielisiä kohtauksia.
- Milo, olet arestissa kaksi viikkoa. - Enkä ole. - Kyllä olet, äläkä puhu vastaan.
- Mutta on joululoma. - Eikä televisiota.
- Mitä? Tuo on pas... - Älä edes sano sitä.
Parasta varoa Milo, tai Pukki ei laita mitään sukkaasi.
Ketä kiinnostaa? Kaikki tietää, ettei ole Joulupukkia.
Kuinka voit sanoa noin? Totta kai on Joulupukki.
Surkein joulu ikinä.
Milo. Milo, odota.
Tule tänne kulta.
- Älä itke. - Mutta hän sanoi, ettei Joulupukkia ole.
Kulta, hän ei tarkoittanut sitä.
Vaikka meitä onkin enää kolme, se ei tarkoita etteikö Joulupukkia olisi.
- Sinun täytyy vain uskoa. - Minä uskon.
Niin minäkin kulta. Niin minäkin.
Milo.
Tiedän, että olet vihainen minulle, mutta...
Siskosi tunteiden loukkaaminen on kamala tapa aloittaa joulu.
Anteeksi.
Maddie ja minä haemme kuusen huomenna. Tahdotko mukaan?
Toivon, että joulu olisi ohitse.
Tuo mieleeni ainoastaan äidin ja isän menettämisen.
Hyvää iltaa. Nimeni on Paisley Winterbottom.
Sinun on oltava neiti Maddie. Työskentelen isoisällesi.
- Minullako on isoisä? - Tietysti on.
Maddie, herra Paisleyn ja minun on keskusteltava aikuisten kesken.
Tarvitsen vain viisi minuuttia ajastanne.
En tiedä millä asialla olet, mutta vaari Huntingtonin nimeä ei ole mainittu täällä, -
- kun hän hylkäsi poikansa naituaan siskoni. - Aivan, se oli...
- Hyvin valitettavaa. - Valitettavaa?
- Tapasitko koskaan siskoani? - On valitettavaa sanoa, että en.
Hän oli upea ihminen.
- Eikä se mahtipontinen perhe ansainnut häntä. - Saanen olla karski, eivät ole mikä vain perhe.
- Heidän isoisänsä sattuu olemaan herttua. - No, voi, voi.
- Mikä on tittelisi? - Olen hovimestari. - Todellako?
- Luulin hovimestareiden kuolleen sukupuuttoon. - Voi ei, -
olemme tehneet paluun. P Diddyllä on kolme.
- Herra Milo. - Kuka hän on? - Paisley Winterbottom.
Ja olen täällä kutsumassa teidät kolme viettämään joulun Castleburyn linnaan.
- Missä se on? - Kivenheiton päässä Liechtensteinista.
- Ei sillä väliä, emme ole menossa. - Miksi emme? - Ensinnäkin, minulla on työ.
- Mutta entinen työnantajanne vapautti teidät siitä vastuusta. - Eikä, saitko potkut?
Lentoliput saapuvat tänä iltana ja -
minulla on sekki kattamaan matkakustannuksenne.
Emme ota almuja selkärangattomilta perheenjäseniltä.
- Minulle sanottiin olla palaamatta Castleburyyn ilman teitä. - Sittenpähän muutat Buffaloon.
- Hän voi jäädä meille. - Eihän voi.
Saanen sanoa, että teidän tulisi tietää jotakin, herttua ei voi kovin hyvin ja -
hän todella tahtoisi nähdä lastenlapsensa ennen, kuin...
Tiedäthän...
- Voi, tulipahan sanottua. - On todella surullista kuulla.
Harkitsen sitä.
Sitä enempää en pysty toistaiseksi.
- Ei kiitos. - Pidän sen tallella sitten.
- Hyvää yötä, neiti Daly. - Hyvää yötä, herra Winterbottom.
Ikävöimme sinua sisko.
Yritän todella kovasti lasten kanssa, mutta...
Milo vaikuttaa, niin vihaiselta kaiken aikaa.
Maddie tarvitsee jatkuvaa valvomista.
Nyt lastenvahtikin lähti ja -
auto hajosi, sekä menetin työni.
Olen isossa pulassa.
Toivoisin, että olisit täällä neuvomassa, mitä tehdä.
Maddie, katsohan.
Eikö olekin kaunis?
- Alammeko olla lähellä papan taloa? - Se on ihan mäen takana.
Tervetuloa Castleburyn linnaan.
- Vau, sehän on linna. - Se on mega kartano. - Se...
Se on painajainen. Lapset, ette saa rikkoa mitään täällä.
- Keitä he ovat? - Luullakseni henkilökunta.
Antakaa minun esitellä teidät kaikille, ovat hirveän innoissaan tavatakseen teidät.
Tässä on rouva Birch, päätaloudenhoitaja, -
- joka tarjoaa sinulle kaiken tarvitsemasi avun neiti Daly. - Hei vaan.
- Pelkkä Jules riittää. Miksikä kutsun sinua? - Rouva Birchiksi. - Okei.
Ja tässä on Abigail, joka huolehtii neiti Maddiesta.
Olet kaunis.
Ja tämä on Floyd, apuhovimestari, joka huolehtii herra Milosta.
Minulla on hovimestari? Mieletöntä. Oikeastaan, saisinko Abigailin mieluummin?
Ja tässä on George, huonepalvelija.
Amy, huoneensiivooja sekä Brian, lakeija. Seuratkaahan minua.
- Pidän heistä. - Niin, vaikuttavat melko eloisilta.
Rupattelu sikseen, mennään.
Tässä on suuri sali.
Alun perin barokkia, mutta uusittiin empiretyyliseksi 1852.
- vautsi. - vau.
- Enää ei olla Buffalossa. - Palvelijat opastavat teidät huoneisiinne.
Menen ilmoittamaan hänen korkeudelleen saapumisestanne. Tätä tietä, pyydän.
- Onpas liukasta. - Niin, pidämme sen vahattuna.
Se on prinsessa sänky.
Siistiä.
Missä televisio on?
Kaunista.
Tervetuloa takaisin Castleburyn linnaan herra.
- Paisley, mukava nähdä sinua taas. - Toivottavasti matkanne oli suotuisa herra.
- Mukava, kiitos vain. - Rouva Birch on pannut tulet huoneeseenne.
Kiitos Gibson.
Paratkoon. Ei, meidän on korjattava tuo välittömästi.
Hei kaveri. Näpit irti jääkiekko paidastani.
- Se on erityinen omistetun nimikirjoituksen juhlavuosi painos. - Ai.
Minun mokani.
Meillä on täysin varusteltu kirjasto itäsiivessä.
- Tiedätkös, tykkään purkaa tavarani itse, jos et pahastu. - Se on työtäni neiti.
En kerro siitä.
Jos vaaditte. Päivällinen tarjoillaan puoli yhdeksältä -
ja pyydän, olkaa täsmällisiä. Hänen korkeutensa ei siedä viivästyksiä.
Rouva Birch.
Rouva Birch, odottakaa...
Hän vasta nopea onkin.
- Hei. - Terve.
Anteeksi.
- Olet Ashton. - Aivan.
Olen nähnyt sinut kuvissa, minun siskoni oli naimisissa sinun...
Veljeni Charlesin kanssa.
Anteeksi lampetistasi.
Vanha, eikö olekin? Varmaan melko kalliskin.
Tiedätkö, se näyttää aivan Louis Philippeltä... Sehän on.
Voin varmaankin korjata tämän kynsiliimalla tai vähän -
- kevyt hitsaamalla... - Voit jättää sikseen.
Voitko kertoa tien ruokasaliin?
Portaita alas, käytävää vasemmalle, toinen ovi oikealla.
Kiitos.
Hyvä. Suonettehan.
Kiva tavata sinuakin.
- Hiilihapollinen vetenne herra. - Kiitos.
Milo, olemme myöhässä.
Tullaan. Mitähän täällä mahtaa olla?
Se on lukossa. Mikä meinaa, tiedäthän, älä mene sisään. Tulehan.
Oikealle vai vasemmalle käytävää?
Teidän korkeutenne, saanen esitellä herra Milon, -
neiti Maddien, sekä heidän tätinsä, neiti Jules Dalyn.
- Terve. - Oletko varma, että toit oikean perheen?
- Näyttääkö hän siltä kuin olisi potkaisemassa tyhjää? - Ei alkuunkaan, -
- mutta tahtoisin kyllä potkaista Paisleyta. - Lapset näyttävät aivan Charlesilta.
Kyllä, teidän korkeutenne, ajattelin samaa.
Älkää vain seisoskelko. Tulkaa ja istukaa alas. Ei meidän tarvitse kuolla nälkään, eihän?
Niin?
Isoisäni.
- Sehän on empire tuoli. - Niin on.
- Sallikaa minun herra. - Hammastus paljastaa sen. - Kiitos Paisley.
- Edward näyttäisi kokeneen ihmeparantumisen. - Niin, siitä onkin ollut tarkoitus puhua.
Saatoin olla hiukan liioitteleva totuuden suhteen, mutta -
hän on ollut hieman alla päin viime aikoina.
- Lapset, tässä on setänne Ashton. - Terve vaan.
- Onko hän sinunkin setäsi? - Ei kulta, en ole sukua heille.
- Castlebury tosiaan vaikuttaa kauniilta. - Pötyä. Se on kylmä, kostea, ikävä paikka.
- Milo, mitä sinulla oikein on päälläsi? - Se on Swashbucklersin paita.
Oletko miekkailija?
- Ei höpsö. - Se on jääkiekkojoukkue.
Inhoan jääkiekkoa. Joukko kovanaamoja luistelemassa ympyrää puuttuvin hampain.
Kriketti taas. Se on miehen peli, se on urheilua.
- Outo tyyppi. - Ei hän outo ole, vain vanha.
- Eli, kuinka kauan meinasitte viipyä? - Tahdotko päästä meistä jo eroon?
- Laskin leikkiä. - Tiedän.
Lapset, onko jotain mitä tahtoisitte kysyä isoisältänne?
Joo. Miksi sivuutit meidät kaikkina näinä vuosina?
- Milo... - Ei se mitään.
Totta puhuakseni äidillänne ei ollut arvonimeä.
Joka teki hänestä sopimattoman pojalleni, teidän isällenne.
- Mutta ymmärsin olleeni... - Täysi pölkkypää?
- Ei aivan sellainen sana, joka oli mielessä. - Olet siis muuttanut mielesi?
Kyllä, äskettäisen flunssa taisteluni aikana.
- Ollessasi lähellä kuolemaa. - Tuota se oli...
Aika täpärällä hetken aikaa.
No tässä sitä ollaan. Kuten tekin, ollaan kaikki täällä yhdessä.
Loppujen lopuksi olemme kaikki perhettä.
Mitä ajattelette siitä?
Riippuu siitä kuinka meinasit hyvittää sen meille ukki.
- Mitä täällä tapahtuu? - Asennan vain televisiota herra Milolle.
Milo, voinko puhua kanssasi hieman?
- Rangaistuksenasi oli ei televisiota. - Niin, se oli ennen, kuin -
raahasit minut Castlevaniaan saakka viettämään joulun vaari kahelin kanssa.
- Tein sen. Se toimii. - Kiitoksia Floyd.
- Voit irrottaa, sen nyt. - Hyvä on sitten.
Mitä?
Et jää paljosta paitsi. Meillä ei ole edes HBO:ta.
Olen kyllästynyt määräilyysi. Et ole äitini. Et sinne päinkään.
Olet oikeassa. En olekaan.
Mutta yritän parhaani mukaan.
Minäkin ikävöin häntä, tiedäthän? Heitä molempia.
Kaikki järjestyy vielä Milo. Lupaan.
Olen väsynyt. Menen nukkumaan.
Toki. Lepää vaan, nähdään aamulla.
- Oletko valmis nukkumaan kultaseni? - Kyllä.
- Oletko lausunut rukoustasi vielä? - En vielä.
Siunaa Jumala äitiä ja isää taivaassa. Jules tätiä ja Miloa myös.
Ja jos ei ole liikaa pyydetty, niin voisitko auttaa pappaa olematta, niin ärtyisä?
Jotta meillä kaikilla voisi olla onnellinen joulu. Aamen.
Voi kulta. Tiedän, ettei hän ole se lämmin pörröinen pappa, jota toivoit mutta...
- On tärkeää olla luovuttamatta ihmisten suhteen. - Hän ei ollut kiltti äidille ja isälle, eihän?
Ei. Hän ei ollut.
Mutta he rakastivat häntä siltikin.
Ehkä meidänkin on aika avata sydämemme ja antaa anteeksi.
- Et siis luule heidän olevan vihaisia täällä olostamme? - Ei, uskoisin heidän olevan iloisia.
On iso askel papallesi kutsua sinut ja Milo Castleburyyn.
- Selvä. - Sillä lailla tyttöseni.
Jules täti, luuletko joulupukin löytävän meidät, -
vaikkei olisi joulukuusta tai tuikkivia valoja?
Älä huoli. Pukki tietää keitä kaikki hyvät pikku pojat ja tytöt ovat.
Kauniita unia.
- Menit sopimaan metsästyksen? - Se on perinteemme, muistathan?
- Ajattelin sen miellyttävän sinua. - Vaan ei miellytä.
En tahdo räyhääviä metsästäjiä tömistelemään linnan halki.
Isä. He ovat ystäviä.
Sitä paitsi on liian myöhäistä perua nyt.
Mikä sinua vaivaa? Luulin, että tahdot onnellisen perhejoulun.
Muutin mieleni.
Joulu tuo mieleeni Charlesin.
- Kuten tuovat nämä lapsetkin. - Tietysti tuovat. Mitä oikein odotit?
En tiedä. Voidakseni paremmin.
- Uusi suunnitelmasi on siis tehdä kaikista onnettomia? - Ei minulla ole suunnitelmaa.
- Niin? - Anteeksi keskeytys, mutta...
Katselin ympäri linnaa, enkä löytänyt joulukuustanne.
Koska sellaista ei ole.
- Miksi ei? - En pidä niistä. Ovat sottaisen likaisia, jotka vuotavat tahmeaa mahlaa -
- ympäri mahonkia. - Isä.
- Mutta ne tekevät lapset onnellisiksi. - En tahdo sellaista.
- Voisitko sitten kertoa, jostain mitä haluat? - En usko hänen tietävän. - Tiedänpäs.
Tahdon tietää, miksi toin lapset tänne, jos se ei tarkoittanut hyvän joulun antamista.
Enkä puhu, jostain kammottavasta teeskentely lomasta -
kosteassa linnassa, missä kaikki kävelevät kuolleiden aamunkoiton tapaan.
Tarkoitan pyhän hilpeää joulua kulkusineen ja oksineen, sekä -
suurta tuhtia, sottaista, mahlaista joulukuusta -
välkkyvillä valoilla, jotta Pukki tietää, missä ihmeessä olemme.
- Näillä lapsilla on ollut tosi rankka vuosi. - Niin meilläkin.
Sitten me kaikki ansaitsemme onnellisen joulun, eikö vain?
- Voisit harkita puun tilannetta. - En harkitse.
Ja jos et viihdy täällä, voit palata Geneveen.
En edes tiedä, miksi vaivauduit palaamaan kotiin ylipäätään.
Koska olen poikasi.
Ehkä en suosikkisi. Mutta ainoa elossa oleva.
Herrasmiehet, leidit.
- Kuka tuo on? - Jules Daly Amerikasta.
Hän toi Charlesin lapset vierailulle.
Hän toi heidät Castleburyyn saakka?
Mitä hän tahtoo?
No niin, te kaksi. Mennään.
Mennään sitten.
Hyvää huomenta.
Tervehdys.
Hei, Paisley.
Upea reunustus.
Kyllä, olen aina ajatellut samaa. Lapset istuvat autossa ja -
valmiina matkaansa varten kylään.
Viitsisitkö laittaa nämä autoon? Kiitos.
Lapset katsokaa, kuoro.
He ovat orpoja, kuten me.
Niin, mutta sinulla on minut. Teillä molemmilla on.
- Seuraava pysäkki, joulukuusi puoti. - Jee.
Tule Milo, tulehan.
- Mikä tuo on? - Se on posetiivi. - Katso noita joulukuusia.
Arvaa mitä? Mitä jos menisit ja valitsisit kauneimman koko puodista? Jooko?
- Tulehan Milo. - Ei tarvitse.
- Miksi et auttaisi meitä valitsemaan tosi hienon? - Ei, minä vain odottelen täällä.
- Okei. - Tule Jules täti.
- Tuo. - Ei.
Tuo.
Jules täti, löysin puun.
Sehän...
Se vasta kaunis on.
Mitä... Sinä juuri osuit minuun.
Mitä jos veisimme tämän kaunokaisen takaisin linnaan?
Hei, puhun sinulle. Mikä sinua vaivaa? Pyydä anteeksi.
Saan sinut... Anteeksi.
Milo.
- Tarvitsemme jäitä. - Neiti Daly.
Istu.
- Tänne kulta. - Mikä mustelma.
- Hän joutui tappeluun. - Älä puhu.
- Todella Milo, minä... - En ymmärrä, miksi olet niin tolaltasi.
Jyräsit jouluasiakkaan, hyökkäsit orpopojan päälle -
ja häiritsit nunnan pitämää joulukonserttia.
- Pyhä tavaton. - Pyhä tavaton.
Anteeksi.
Jotain kerrottavaa jälkipolville, eikö?
- Mistä tuon sait Floyd? - Neiti Daly, herra.
Jules.
- Hei. - Terve. Mitä lapset pitivät kylästä? - Älä kysy, ovat Paisleyn kanssa.
Puusi meni tätä tietä.
- Millaista metsästys oli? - Miksi tuolla lailla sanot?
- En ole mestari viattomien kettujen kidutuksessa. - Sitten meitä on kaksi.
- Mitä tarkoitat? - Pidän kettujen metsästystä julmana ja barbaarisena.
Minkä takia anoin kiellon niiden metsästykseen.
- Mitä sitten metsästitte? - Miestä.
- Miestäkö? - Niin.
Keinotekoisten jälkien jäljittämistä. Kutsutaan vainujahdiksi.
Olen pahoillani. Tuo uutinen ei tainnut päästä Buffalon urheilusivuille.
Ashton ja minä emme ole virallisesti kihloissa, mutta tulemme olemaan. Lähipäivinä.
- Hei siellä. Kuka olet? - Jules, tämä on ystäväni Thomas.
- Hei. - Onko Ashton käyttäytynyt hyvin? - Kuin prinssi.
Parempi olisi, kun on sellainen.
- Et ole oikeasti prinssi, ethän? - Olen.
- Eikä... mutta... - Arvonimi tulee äitini puolelta.
- Liitytkö seuraamme teelle? - Tietysti liittyy. Tietysti.
- Katsokaa, mitä löysin. Amerikkalaisen. - Terve.
- Hei kultaseni. - Hei.
Jules Daly, tässä on leidi Arabella Marchand du Belmont.
- Hieno nimi. - Tarkoitat arvonimeä.
Hän on myös siskoni, vaikka ei tykkää myöntääkään.
Voileivät.
Näyttävät herkullisilta.
- Mitä ne ovat? - Krassia ja kurkkua.
- Eikö heillä ole kunnon teetä, mistä tulet? - Enemmänkin hot wingsejä, sekä pullo olvia.
- Eikä varsinkaan tarjoiltuna tällaiselta lautaselta. - Itse asiassa, -
- se on käsinmaalattu voileipätarjotin Louis Biltonilta. - Tarkoitatko Christopher Laundrylta?
- Ei, tarkoitan Louis Biltonia. - Minun mokani.
- Neiti Daly, löysimme laatikot. - He löysivät laatikot.
Olen hyvin pahoillani, on riennettävä. Oli ihastuttavaa tavata teidät kaikki. Minä vain...
Kiitos voileivistä.
Louis Bilton, sinä sanot. Vilkaistaanpa.
- No sisko, pelkäänpä tämän menevän amerikkalaisille. - Kulta.
Voi, katso tätä. Nämä ovat kauniita Floyd, kiitos.
- Noita koristeita ei tule käyttää. - Miksi.
Hänen korkeutensa ei ikinä hyväksyisi.
Ja viekää tämä hirvittävä puu takaisin, mistä tulikin.
Sinun on pilailtava, on joulu.
Et pilailekaan.
- Etkö voisi antaa löysää tämän kerran? - Ei saa löysäillä Castleburyn linnassa.
- Rouva Birch, onko sinulla lapsia? - Ei.
- Sisarentyttäriä tai sisarenpoikia? - Ei.
Mutta sinähän olit lapsi kerran, eikö?
Kuinka voit kieltää kahdelta lapselta kuusen jouluna?
Etkö muista millaista se oli?
Se oli kurja lapsuus.
Minulla ei koskaan ollut onnellista joulua. Eräänä vuonna...
Sain oikeasti hiilen kokkareen sukkaani.
- Kauheaa. - Kukaan pikku tyttö ei ansaitse sitä.
No olen saattanut, mutta silti.
Olkoon.
- Olen valmis. - Niin sitä pitää rouva Birch. Selvä.
- Ensimmäinen koriste on... valmis. - Toinen.
- Takaisin sieltä. - Et saa... - Milo.
En ymmärrä, miksi meidän on käytettävä takaovea aina metsästykselle mentäessä.
- Tiedät, mitä isä ajattelee mutaisista saappaista. - Minusta se on typerää.
Siispä kulta muista, että meillä on lounas tänä viikonloppuna vanhempieni kanssa klubilla.
- En jättäisi väliin. - Milo, tule takaisin.
- Varokaa. - Varo, Maddie. - Seis, laukkuni, seis. - Milo. - Oletko kunnossa?
- Olen hirvittävän pahoillani herra, kaikki on syytäni... - Oletko kunnossa? - Olen kunnossa.
Ei hätää Paisley. Kaikki ovat kunnossa.
Ei, ei. Lukuun ottamatta tuhottua upouutta käsilaukkuani.
Tiedätkös Ashton, pitäisin tarkalla silmällä tuota poikaa sinuna.
- Täysin hallitsematon. Tulehan Thomas. - Heippa Thomas.
- Meinaatteko sanoa kumpi teistä aloitti tämän? - Hän aloitti.
Niin taisin. Anteeksi Maddie.
- Ei se mitään. - Nyt kun ollaan ystäviä, miksi ette auttaisi Paisleyta askareissaan?
- Askareissa? - Askareissa? - Niin.
- Shetlanninponien syöttäminen. - Poneja? - Kuinka mainio ajatus.
- Tulkaahan lapset, etsikäämme porkkanoita. - Rakastan poneja.
- Kiitos. - Älä mainitse. Teidän jälkeenne.
- Siinä vasta kuusi. - Eikö olekin kaunis?
- Oikein kaunis. - Tahtoisitko auttaa?
Mielihyvin.
- On varoitettava, että en tiedä mitä olen tekemässä. - Ei se mitään.
Ei ole väärää tapaa koristella joulukuusta.
- Korkeammalle. - Korkeammalle? - Olet pidempi, joten sopii myös käyttää sinua. - Okei.
- Nyt? Korkeammalle? - Niin.
- Nyt riittää. Kiitos. Kaunista. - Täydellistä.
- Terve lapset. - Millaisia ponit olivat?
- Tämäpä vasta muutos. - Onnellinen sellainen. - Voimmeko auttaa koristuksessa?
Vau, tämä on suurin kuusi, mitä meillä on ollut.
Tiedän. Jules tädin oli käytettävä hätäluottokorttiaan, sen ostamiseen.
En tiennyt sen yhä toimivan.
Katso tuota.
Isän suosikki koriste.
- Kaunis. - Mitä tämä on?
- Se on joulukuusi, isä. - Huomaan kyllä, en ole typerys.
- Mistä se tupsahti? - Minä ostin sen.
Ilmaisin selvästi, etten tahdo.
Tässä isoisä, säästimme kauneimman sinua varten.
Ashton sanoi sen olevan suosikkisi.
Todellako?
Muistatko sen?
Kyllä minä sen muistan.
Vanhempi veljeni ja minä saimme sellaiset jouluna.
Ja rikoin omani.
Ja itkin. Hän antoi minulle omansa.
Luulin, sen kadonneen lopullisesti.
No, sille löytyisi erityinen paikka täältä.
Kiitos Jules. Sehän on ihastuttava kuusi.
Ole hyvä. Mutta se kyllä oli tiimityötä.
Tule Edward, on vielä paljon kuusta koristeltavana.
- Henkilökunta voi hoitaa sen. - Eikä.
Se on parhaita asioita joulussa.
Perhe koristelemassa kuusta yhdessä.
Liity seuraamme isä.
Olet oikeassa kultaseni.
- Se on juuttunut. - Onko ongelmia, sen kanssa? - Joo.
Tässä olisi kiva teräväkärkinen.
Saisinko? Kiitos.
- Hänellä on hauskaa. - Tiedän. Kiva. - Niin.
- Onko hänellä yhä hankalaa? - On.
Olisipa jotain mitä voisin tehdä.
Jätä se huolekseni.
No niin, katsotaan saisinko sen tänne.
Olen nukkumassa.
Huomenta. Tapaa minut terassipihalla 15 minuutin kuluttua.
Onko tuo määräys?
Se on pyyntö.
- Kiva. - Sinun vuoro.
- Rähmä. - Kumpi on hallitseva silmäsi? - En tiedä, enkä välitä.
- Tämä on typerää, menen takaisin nukkumaan. - Milo, Milo.
Voin auttaa sinua. Pyydän. Nosta jousesi.
Noin. Vasen puoli, sitä vasten.
Sormet molemmin puolin. Ja hengitä.
Katso maalitauluun. Kumpi on selvempi?
- Oikea. - Sitten oikea silmäsi on hallitseva.
- Sain oman osani mustista silmistä ikäisenäsi. - Niinkö?
Hankalia asioita. Tappeleminen.
- Jätin sen lopulta. - Minkä tähden? Et kestänyt ottaa osumaa?
Päinvastoin. Voitin kuinka monta tappelua tahansa, tunsin itseni silti häviäjäksi.
Lataa nyt nuolesi. Yksi sulava liike.
Ja päästäessäsi irti, anna vihan mennä sen mukana.
- Siistiä. - Uudestaan?
- Hyvää huomenta teidän korkeutenne. - Hyvää huomenta Paisley.
Ei ole mitään parempaa, kuin joulukuusen koristelu saamaan joulumielelle, eihän?
- Paisley, kuinka monta päivää jouluun on? - Viisi, herra.
Viisi. Menee tiukalle, mutta pystymme siihen. Kutsut on lähetettävä välittömästi.
- Kutsut herra? - Niin, tanssiaisiin.
Pidämmekö tanssiaiset?
Kyllä, jouluaaton tanssiaiset. Päätin, sen juuri.
On palkattava orkesteri. Ja sinun on kerrottava Ashtonille, että kutsuu kaikki ystävänsä.
- Oletteko kunnossa herra? - Koskaan voinut paremmin.
- Kuinka lapsilla menee? - Loistavasti herra. Ashton on pitämässä Milolle jousiammuntatuntia -
ja neiti Maddie, sekä neiti Jules etsivät tällä hetkellä linnasta Dolly Dincklen päätä.
- Olen pahoillani, olin varma että kiinnitin pään tiukasti. - Huomenta.
- Sinun? - Kiitos.
Katso.
Voi, tämähän on tragedia.
- Et taida haluta uutta? - En. - Sitten laitan parhaat ihmiset asialle.
- Eivätkä he lopeta kunnes tämä pää on löytynyt. - Kiitos.
- Tule Maddie, mennään pitämään teekutsut. - Joo.
Näin sinut ja Milon pihalla aiemmin.
Mukavaa sinulta viettää aikaa hänen kanssaan.
- Toivottavasti ei ollut liian hankala sinulle. - Itse asiassa oppitunti meni aika hyvin.
- Ja sinä olet seuraavana. - En ole kovin hyvä aseiden kanssa.
Miten olisi valssi? Kuulin juuri isän pitävän jouluaatto tanssiaiset.
- Niinkö? - Kyllä.
Joku näyttäisi pyörtäneen hänet ympäri.
Sopiiko?
- Olet liian jäykkä. - Voisin sanoa samaa sinusta.
- Meinasin kättäsi. - Ai.
- Millainen sen tulisi olla? - Reagoiva.
Paljon parempi. Nyt sinun täytyy laskea.
Yksi, kaksi, kolme. Yksi, kaksi, kolme.
Anteeksi, en ole kovin musikaalinen.
Ei haittaa, minä olen. Viulunsoittotunteja viisivuotiaasta saakka.
- Soitatko viulua? - Kyllä.
Pyydän, yritähän keskittyä.
Se vain kiehtoo minua.
Minua kiehtoo, että syöt hot wingsejä. Ja tiedät Christopher Landryn työt.
Lapset olen tässä miettinyt, -
että ollessanne Huntingtoneja, on velvollisuuteni avartaa kulttuurillista kasvatustanne.
Etkö voisi olla vapaalla pyhien ajan?
Voitte valita kielistä, kirjallisuudesta, -
musiikista, tanssista tai taiteesta.
Valitsin baletin.
- Mitä sinä valitsit? - Sähkökitaran.
pliét ja ylös. Kädet ja tour lent.
Ylös, ylös. Puoliväliin...
Pointe ja pointe.
- Tämä on mahdotonta. - No niin, rentouduhan.
- Anna tulla. - En ole ihan menevää tyyppiä. - Älä huoli, sillä minä olen.
Jammailevat opit YMCA:sta.
Tulehan. Tiedän olevasi prinssi, mutta sinussa taitaa olla vähän gangsteriakin. Jep.
Olen pahoillani keskeyttäessäni teidän pienen ghettotanssinne.
- Mutta meillä oli... - Lounas. Vanhempiesi kanssa. - Niin.
Suo anteeksi.
- Olen pahoillani, todella olen. - Ei se mitään. Annan anteeksi tämän kerran.
Sinulla on ollut melkoisesti häiriötekijöitä.
Tiedätkös Ashton. Minusta on hienoa, -
mitä yrität tehdä näiden lasten kanssa. Todella.
- Näyttävät kyllä nauttivan olostaan, eikö vain? - Kyllä.
Mutta heidän elämänsä on Buffalossa ja he palaavat kotiin pian.
Tietenkin näet heitä satunnaisesti pyhinä ja valmistujaisissa.
Mutta on oltava realistinen, he eivät ole kaltaisiamme.
Ei ole reilua sinulta, jos yrität muuttaa heitä.
- Muuttaa heitä? - Olen hirvittävän pahoillani keskeyttäessäni herra, -
mutta olemme kiistassa cocktailleivistä tanssiaisiin.
- Anna tulla. - Kokki ei osaa päättää katkarapupiiraan ja lohimoussen väliltä.
Suosisin lohea. Mutta tietysti kaviaari olisi niin paljon parempi.
Lohtako siis? Vai kumpaakaan?
- Tuota... - Ehkäpä palaan myöhemmin.
Huomisillasta puheen ollen, ostin loisteliaimman mekon tanssiaisiin.
- Tässä, saata minut autolleni. - Neiti Jules sanoi, sen olevan beige.
Tämän se on oltava.
- Ei kummoinen tanssiaismekko. - Ehkäpä kunnon silitys auttaa.
- Miten vieraslista edistyy? - Hyvin, käytännössä kaikki ovat hyväksyneet.
- Hyvä. - Paitsi lordi ja leidi Krombel.
- Heitä on mahdoton tavoittaa. - Kenties matkoilla.
Eivätkö he aina matkusta jouluisin?
Niin, ehkäpä.
Eikö sinun pitäisi olla lounaalla Arabellan ja hänen vanhempiensa kanssa?
Pääsi unohtumaan. Sovimme siitä uudestaan.
Aika vastuutonta, ovat hienoa perhettä ne de belmontit.
Emme tohtisi mennä ympäriinsä heitä pilkaten, emmehän? Voisi olla virhe.
Ei isä. Vakuutan, ettei se ollut tarkoituksellista.
Kaikki on siis kunnossa, vai?
Kuulin, että olet viettänyt aikaa Julesin kanssa.
Kyllä. Olen opettanut hänelle valssia tanssiaisiin.
Onko meidän kutsuttava häntä?
Anna, kun arvaan. Et tahdo häntä sinne koska hänellä ei ole arvonimeä.
Tai omaisuutta, siihen liittyen. Mutta sen lisäksi hän on hävyttömän törkeä.
- Emme varmaankaan voi perua hänen kutsuaan? - Emme.
Toivotaan vain ettei hän ole häpeäksi, siinä kaikki.
Jätän sinut sen pariin.
Terve.
Tuo kello ei ole toiminut vuosiin.
Jousitus oli vain sijoiltaan. Sen pitäisi toimia hyvin nyt.
Olet uskomaton.
On mentävä tekemään joulukeksejä, lupasin lapsille.
- Ihan hyvää. - Neiti Jules teki ne. - Ihastuttava tyttö.
- Mikäköhän sai hänet aloittamaan soittamisen taas? - Tarkoitat, siis kuka?
- Mitä nyt Floyd? - Anteeksi häiriö herra.
Mutta löysin sen.
Uskon, että olet etsinyt tätä.
Kiitos, Maddie tulee riemastumaan.
- Oletko kunnossa? - Minulla on jotain silmässäni.
- Olen kunnossa. - Totta kai.
- Niin... - Oliko mitään muuta? - Kyllä.
Olen tahtonut kysyä.
Näyttäisi olevan pattitilanne cocktailleivistä.
- Mistä? - katkarapupiiras, vai lohimousse?
- Kummasta pidät? - Katkarapupiiraasta.
- Sillä selvä sitten. - Pidätkö katkaravusta? - Hyvin paljon.
Pattitilanne ratkaistu, siis.
Hyvää yötä.
CASTLEBURYN JOUSIAMMUNTA MESTARI, CHARLES HUNTINGTON 1992.
Charles oli paras, tiedätkös? Isäsi.
Paljon parempi, mitä itse olisin koskaan voinut olla.
- Miksi pidät hänen ovensa lukittuna? - Minä luulen...
- Sen tekevän liian kipeää muistaa. - Mutta tämä on kaikki, mitä isästäni on jäljellä.
Se pitää hänet elossa, miksi et tahdo muistaa?
Joka päivä herätessäni ja yritän olla unohtamatta, mutta...
Hänen kasvonsa vain jatkaa lipumista kauemmaksi ja kauemmaksi pois.
Ja hyvinkin pian. Jos en jatka yrittämistä, ei ole mitään jäljellä.
Ei pidä paikkaansa.
Hänen rakkautensa sinua kohtaan tulee aina olemaan täällä.
Tiedätkös. Muistutat häntä paljon.
- Todellako? - Charles oli loistava.
Milo, olen niin kiitollinen, että sinä, -
Maddie ja Jules olette tulleet jouluksi.
Se on nostattanut kaikkien henkeä. Toivon sinun tietävän sen.
Mitä jos jättäisimme tämän oven auki tästedes?
- Okei. - Tulehan.
On myöhä ja sinulla on iso päivä huomenna.
Olen tulossa.
- Anteeksi, herätinkö sinut? - Onko kaikki kunnossa? - Ei.
- On ollut pieni välikohtaus. - Välikohtaus? - Tulehan.
Olen niin pahoillani neiti. En huomannut raudan olevan niin kuuma.
- Ei hätää Abigail, ei hätää. - Mitä siinä vollotat?
Neiti Daly tässä on ilman vaatteita illan tanssiaisiin.
Mikä tuo käry on?
- Voi tavaton. Onpahan iso. - Kiitos Paisley terävästä havainnostasi.
Mitä teemme? Kaikki kylän vaatemyymälät on suljettu jouluksi.
- Meidän on korjattava se parhaamme mukaan. - Ehkä tämä on merkki. - Mitä tarkoitat?
- Minun ei pitäisi mennä tanssiaisiin. - Et voi olla tosissasi.
Rakas neiti Daly. Ilman sinua ei edes olisi tanssiaisia.
Oikein ystävällistä sinulta sanoa, mutta... Luulen jättäväni tämän väliin.
Voi suutari.
No, meidän on tehtävä jotakin. Tässä on ideani...
Pakko sanoa räätälin tehneen erityisen hyvää työtä, vain yhdellä sovittamisella herra.
Voi kiitos Paisley. Tulee olemaan loistava ilta.
Kristallilasit baariin.
Patricia, löysit loputkin astiastosta. Kuinka terävä tyttö, suoraan keittiöön.
- Brandylasit salonkiin. Onko kaikki aikataulussa? - Kyllä. - Suurenmoista.
- Muusikot ovat täällä. Tätä tietä herrasmiehet. - Iltaa, iltaa.
Tervetuloa herra, tätä tietä herra.
- Takaisin töihin siitä. - Aivan.
- En vieläkään tajua miksi sinun on palattava ajoissa. - Minun on palattava etsimään töitä.
Sitä paitsi sinulla ja Maddiella tulee olemaan hauskaa.
Ja näen teidät molemmat, kun palaatte.
Olet oikea 007. Aika makea.
- Jules täti. - Niin? - Olet ihan kiva.
Kiitos Milo.
Siinä on prinsessani.
Maddie, meidän on todella alettava rajoittamaan makeisia.
- Miksi et tule tanssiaisiin kanssamme? - Ensi kerralla kulta, okei?
Mutta sinulta jää joulu väliin.
Arvaa mitä? Juhlimme sitä palattuanne.
- Siten saat kaksi joulua. - Selvä.
Tarvitsen sinulta palveluksen.
Voitko hyvästellä pappasi ja Ashton setäsi puolestani?
- Odota kun olen lähtenyt, jooko? - Oletko varma?
Kyllä, näin on parempi. Heillä on niin paljon tehtävää tänään.
Kuten esitellä teidät kaksi sulostuttavuutta Castleburylle.
Nouskaahan, tahdon nähdä teidät.
Näytätte uskomattomilta. Rakastan teitä molempia hyvin paljon.
Ja tiedän vanhempienne katsovan alas ja olevan ylpeitä teistä.
Niin olen minäkin.
Menkää lyömään heidät ällikällä.
Menkää.
- Kiitos. - Hyvää iltaa.
Kiitos herra.
Tämä on oikea valinta.
Castleburyn juna-asemalle kiitos.
Neiti Daly?
Jules.
Lordi, sekä leidi Mumford Dusseldorfista.
Sir Christopher McGill, sekä leidi McGill.
- Hänen erinomaisuutensa, neiti Barbara Ladlou. - Missä Jules tätinne on?
- Meidän pitäisi kertoa hänen... - Ei vielä.
- Kertoa mitä? - Tervehdys. Edward. - Leidi Blanchart.
Juuri viime hetkellä.
Seis. Sisään siitä.
- Mihin olemme matkalla? - Juna-asemalle. Jules on ottanut hatkat. Tulkaa.
- Täyttä höyryä Gibson. - Heidän armonsa herttua ja herttuatar de Belmont, -
kunnianarvoisa Belmontin markiisi, sekä leidi Arabella.
Prinsessa Ambrosias, sekä mitä kunniallisin markiisi...
- Arabella, kultaseni näytät ihastuttavalta. - Suurherttua ja herttuatar Eindhovenista.
Sir Edward, olette liian ystävällinen.
- Thomas. - Sir. - Hei kulta. - Mukava tavata sinua taas.
Edward, suuri ilo tavata sinua taas.
Arabella, olen yrittänyt tavoittaa sinua. Miksi et ole vastannut puheluihini?
Anteeksi, olen ollut sekaisin valmistautuessani tansseihin.
- Sanoin, sen olevan kiireistä. - Älä ole niin dramaattinen.
- Kuule, minun on puhuttava kanssasi. Se ei voi odottaa. - Selvä.
- Jules, mihin olet menossa? - Rouva Birch, odotan junaa lentoasemalle.
- Sinulta unohtui jotakin. - Niinkö?
- Kyllä, se on autossa. Tulehan. - Selvä.
Hei, olette kaikki täällä.
- Mikä tämä on? - Tanssiaismekkosi. - Niin herttaista teiltä, saitteko sen korjattua?
- Emme oikeastaan. - Se on varmasti oikein hyvä. Kiitos paljon tästä.
Etkö tahtoisi edes vilkaista?
Toki.
- Tuo ei ole mekkoni. - Niin neiti.
- Paisley tilasi sen Wienistä. - Mutta...
- Kuka maksoi tämän? - Koko henkilökunta osallistui neiti.
- Tämä on liikaa. - Tule, voimme puhua siitä myöhemmin.
Floyd, mene etupenkille. Gibson, nosta väliseinä.
Julesilla on tanssiaisiin valmistautuminen.
Luoja sentään.
Oliko tuo Ranskan Voguen toimittaja puhumassa kreivitär Lillyhookille?
En ole varma.
Arabella, luuletko meidän olevan oikeat toisillemme?
Kuinka typerä kysymys. Olemme täydelliset toisillemme.
Kaikki sanovat niin. Jopa vanhempamme pitävät meitä ihanteellisena parina.
- Mitä, jos minulla ei olisi arvonimeä? - Olet naurettava kultaseni.
- Et vastannut kysymykseeni. - No, se on tyhmä kysymys.
Selvä. Jos olisit puutarhuri. En antaisi sinulle pätkääkään huomiota.
- Siinä. Tuonko halusit kuulla? - Kyllä.
- Miksi? - Koska se on totuus.
Emme tahdo samoja asioita. Elämäni ei sovi omaasi.
Oletko eroamassa minusta?
Et tietenkään ole. Kaikki odottavat meidän menevän kihloihin.
Kyse on siitä etten ole varma voinko tehdä sinut onnelliseksi.
Mutta en välitä onnellisena olosta. Välitän prinsessana olemisesta.
- Se on ohi Arabella. - Siinähän ne rakastavaiset.
- Äiti. - Sekä leidi McGill. - Missä on tätinne Jules? - Emme voi sanoa.
- Jules... - Todellako? - Toimme hänet... Hän on tulossa.
Hyvät naiset ja herrat, neiti Jules Daly Buffalosta.
Buffalo? Voi tavaton. Päästävät kenet tahansa kuninkaallisiin tanssiaisiin nykyään.
- Jules täti, olet täällä. - Veikeä mekko.
- Kiitos. - Olemme iloisia, että tulit takaisin. - Niin minäkin.
Jules, sanat eivät riitä. Olet varsin henkeäsalpaava.
- Kiitos teidän armonne. - Luulen, että aloitamme tanssiaiset.
Leidi Christina.
- No lapset, miten olisi tanssi? - Joo. - Okei.
- Jules? - Ei, taidan odottaa täällä kiitos.
Henri Dasson.
Nautitko olostasi?
- Ihailin vain uurnaanne. - Ymmärrän.
Tiedät minut ja antiikin. En voi pitää näppejäni kurissa.
En rikkonut tätä tosin. Yritän kovasti, jotta en olisi häpeäksi.
- Mitä tarkoitat? - Kuulin sinut ja Edwardin työhuoneessa.
Tiedän, ettet halunnut kutsua minua tänne tänään.
- Törkeä tyttö ilman arvonimeä, tai omaisuutta. - Ymmärsit väärin.
- Isä puhui Bonny McCrackenista. - Kenestä?
Hän on kamala, harmahtava nainen, joka vihaa lapsia.
Sekä eläkeläisiä. Hän on tuolla.
Sepä helpotus. Ei se että hän on harmahtava, vaan...
Jules, tiedät varmaankin. Tai ehkä et mutta...
Totuus on että pidän sinua korkeimmassa mahdollisessa arvossa.
Vähät välitän arvonimestäsi.
Olet mielestäni hauska, älykäs ja yllättävän menevä, mikä on harvinainen yhdistelmä.
- Uskoakseni he soittavat kappalettamme. - Meillä ei ole kappaletta. - Nyt on.
Mitä?
- Tee jotakin. - Missä on Edward?
Mikä on saanut teidät noin kiihdyksiin?
Ehdotan, että pitäisitte poikanne tiukemmassa otteessa.
- Mistä ihmeestä puhutte? - Tuosta.
- Oletko kunnossa? - Kyllä, taidan tarvita raitista ilmaa.
Tietenkin.
Jules.
Jules, odota.
Sinun pitäisi palata, he varmasti etsivät sinua. Minä vain odotan tässä.
Sitten odottelen kanssasi.
Jos se sopii.
Okei.
- Entäpä Arabella? - Se on ohi.
- Mitä tapahtui? - Kietouduit sydämeeni.
Kuinka minä sen tein?
- Olet Castleburyn prinssi, minä taas köyhä tyttö Buffalosta. - Nimenomaan.
Kuinka tyrmistyttävää. Prinssi Ashton suorastaan pelehtii tuon, -
tuon luntun kanssa, vaikka hänen odotetaan kihlaavan tyttäremme.
Poikani on oman mielensä mukainen.
Kyllä, tiedämme kaiken pojistasi ja heidän pakkomielteestään rahvaisiin.
- Varo kieltäsi nainen. - Olen kunnianarvoisin Belmontin herttuatar -
- ja sellaisena sinun sietäisi puhutella minua. - Voit hyvinkin olla herttuatar, -
mutta Jules Daly on enemmän leidi, kuin itse tulet koskaan olemaan.
Et selvästikään tunne todellista Jules Dalyä.
Hän on selvästi rahojesi perässä, miksi muuten luulisit tytön olevan täällä?
Ja kaikki näkevät, ettei hän kykene huolehtimaan noista lapsista omillaan.
Siispä tein pienen tutkimuksen.
Tiesittekö neiti Jules Dalyn saaneen potkut työstään?
Herra Milo on itse asiassa kleptomaani.
Tai että pieni Maddie on trans-rasva narkkari?
- Se on valhe. - Ei. - Jestas. - Arabella on oikeassa.
Näetkö? Sanoinhan.
Milo varasti sen pelin, mutta palautti sen.
Ja Maddiella on väliaikainen himo sipseihin, jota yritämme korjata.
Olen tällä hetkellä työtön, mutta toivottavasti en pitkään, sillä pidän työskentelystä.
En välttämättä tiedä paljoa vanhemmuudesta.
Mutta tiedän, ettemme tarvitse rahaa tuomaan onnea.
Mutta tarvitsemme kyllä toisiamme.
Nämä ovat rohkeita lapsia. He ansaitsevat mahdollisuuden perheen kanssa.
Niin käsittämättömältä, kuin se kuulostaakin Arabella, se on ainoa syy täällä olollemme.
Ashton, et kai todella usko häntä?
Kyllä, minä uskon.
- Edward, varmastikin huomaat hänen olevan... - Ketä kiinnostaa?
Sanot Julesin olevan huono äiti.
Itse olen ollut kurja isä. Ja sitäkin huonompi appiukko.
Jules, siis menetti työnsä. Itse et ole työskennellyt päivääkään elämäsi aikana.
Ja jos minulta kysytään, leidi Arabella Marchand de Belmont, -
Sinä se tässä olet pelkkää turkkia ja pennitön.
- En koskaan... - Se siitä, me lähdemme. - Paras olisi.
- Tulehan Thomas. - Tietysti käyttäytyisit noin...
Kiitos isä.
Ei. Kiitos, kun siedit vanhaa houkkaa.
Nyt jos saisin antaa isällisen neuvon?
Älä päästä tuota tyttöä menemään.
- Voisinko puhua Jules tädillenne hetken? - Joo, toki.
Jules.
Tiedän, ettei meillä ole hot wingsejä, tai jääkiekkoa Castleburyssa.
Mutta meillä on teeleipiä ja krikettiä.
Onko mahdollista?
Että sinä, Milo ja Maddie harkitsisitte pidentää vierailuanne?
Täällä Castleburyn linnassa?
- Kaunis mekko, joka Julesilla on päällään. - Kyllä herra. - Ihana. - Erinomainen tyylitaju.
Mistä on mahtanut saada sen?
Luullakseni, jos toivotte hyvitystä, teidän tulisi hankkia -
kuitti minulle aamuun mennessä.
Menkää, takaisin töihin.
- Kiitos herra. - Olet hyvä mies Paisley.
Lienee aika.
Lapset.
Pukki.
Näethän Maddie? Olin väärässä. Joulupukki on olemassa.
- Tulkaahan lapset. - Menkää.
- Hei Pukki. - Tulehan.
- Katso näitä kaikkia lahjoja. - Katso tuota isoa kultaista.
Mistä nämä kaikki lahjat ilmestyivät?
- Edward, olet uskomaton. - Ei kultaseni, sinä se uskomaton olet.
- Se on sinun Maddie. - Pukki, kuinka löysit meidät?
- Mitä nyt isä? - Toivon vain Charlesin... Toivoisin hänen olevan täällä.
Mutta hän on. Etkö näe häntä riemuitsevissa Milon silmissä?
- Maddien säkenöivässä hymyssä? - Mahtavaa...
- Charles on täällä. - Rakastan sinua Pukki. - Kuten myös siskoni.
Olet, niin oikeassa kultaseni. Ashton.
Tämä on hyvin, hyvin viisas tyttö.
Meidän ei tulisi surra, mitä olemme menettäneet, -
- vaan juhlia, mitä olemme löytäneet. - Lunta...
- Hyvää joulua. - Hyvää joulua isä. - Katso tuonne.
Ilotulitteita.
Tulkaa, teidän on nähtävä tämä.
Hyvää joulua!
- Onpa hän kaunis. - Jules, Ashton, bravo.
- Hei prinssini. - Hei prinsessani.
- Kuulostaa, kuin olisimme jonossa valtaistuimelle johonkin. - Itse asiassa me olemmekin.
Eikä?
Oikeasti?
- Liikkeelle vaan. - Rakastamme teitä.
On totta, ettei kaikilla tarinoilla ole onnellisia loppuja.
Mutta toisaalta Jules Dalylle, uneksijalle Buffalosta, -
tarina on vasta alkamassa.Hyvää joulua.